Ateliér pro životní prostředí
občanské sdružení se sídlem Ve svahu č. 1,  147 00 Praha 4 - Podolí

D O P O R U Č E N Ě  				                D O P O R U Č E N Ě 
 
Ministru dopravy                                                                       Ministerstvu dopravy
nábř. Ludvíka Svobody 12/1222
110 15	    P r a h a    1		 				            prostřednictvím	
								      	
      Odboru dopravy
      Magistrátu hl.m. Prahy                       
      Řásnovka č. 8
	      110 15    P r a h a    1

K č.j.:    MHMP-112897/2003/DOP-O1/Ss          
Ke zn.:   406/2004-120-STSP/4
V Praze dne  24.9.2004 

Věc:   	O D V O L Á N Í     účastníka   stavebního  řízení   proti  stavebnímu   povolení  na “Stavbu č. 0065 – Strahovský tunel 2 stavba, etapa 2.A-MÚK Malovanka”
P O D N Ě T   ministru dopravy k nápravě “vyřízení podnětu” z 20.8. 2004

Dne 25.8.2004 bylo uvedené rozhodnutí vydané s datem 19.8.2004 vyvěšeno na úřední desce speciálního stavebního úřadu a o den později i na úřední desce MČ Praha 6.  Odvolací lhůta se řídí podle nejpozdějšího vyvěšení a doručení. Proto doručeno bylo dne 10.9. 2004 a odvolací lhůta by pak skončila dne 25.9.2004, to je však sobota, pročež posledním dnem odvolací lhůty je ve smyslu § 27 odst. 2 správního řádu až nejbližší pracovní den, kterým je pondělí 27.9.2004. Toto podané odvolání je tedy včasné. Odůvodňujeme je 

t a k t o :

1. a) V minulých desetiletích byla v Praze vystavěna “městská dálnice” – severojižní magistrála (SJM), která je necitlivým velkokapacitním automobilovým průrazem přes centrum města. Je to zhoubný pozůstatek zastaralé koncepce (roštového systému magistrál) ze 60. let minulého století, inspirované výstavbou ve městech válkou zničeného Německa a uplatněné v Praze bez ohledu na existenci dochovaného historického jádra a v době, charakterizované řádově nižšími dopravními zátěžemi na městských komunikacích, nepoznanými negativními dopady intenzívní autodopravy a tehdy ještě nepoznaným účinkem nových vnitroměstských komunikací na vznik kongescí vlivem jejich atraktivity pro nasávání  stávající a indukci nové dopravy. Zhoubnost SJM, zavádějící mimořádně velké dopravní zátěže z okraje města až na Václavské náměstí a nevhodně poskytující nabídku průjezdu centrem, je dnes naprosto zřejmá. Vytváří neobyvatelná území ve vnitřním městě, nadlimitně zatěžuje okolní obytná území a vlivem kongescí neposkytuje kvalitní dopravní spojení.
Kolem SJM jsou nyní překračovány limity hluku i imisí škodlivin v ovzduší a její provozovatel má stupňující se obtíže, protože zjevně neplní podmínky § 30 a 31 zákona č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví. Nikdo nyní není schopen omezit lavinovitě vzrůstajícího zatížení individuální autodopravou. Přeměna tohoto kapacitního průrazu velkoměstem na městskou třídu, kde by nebylo místo jen pro nekonečné kongesce vozidel, není reálná. 
Nyní je snaha vybudovat obdobný velkokapacitní “dálniční” průraz městem také levobřežní části Prahy, ačkoli je v hrubém rozporu s veřejným zájmem a zákonem a zhoubnost takového dopravního řešení byla jednoznačně prokázána destruktivními účinky SJM. U stávající radiální velkokapacitní komunikace již vybudované od Barrandovského mostu do Strahovského tunelu jde o její pokračování dále k Pražskému hradu a o její propojení se stávající velkokapacitní Proseckou radiálou, tj. o severní úsek tzv. Městského okruhu (MO) Strahovský tunel – Pelc Tyrolka.
Vyslovujeme hluboké znechucení nad tímto řešením, jež je v hrubém rozporu s veřejným zájmem a může uspokojit pouze dodavatele stavebních prací a bezohledné řidiče. Snaha o urychlené pokračování tohoto průrazu je hluboce zavrženíhodným krokem k provedení škodlivých a neodčinitelných zásahů v území, jež napomohou další devastaci centrálního území památkově mimořádně cenného města. Upozorňujeme, že osoby, jež se tohoto zavrženíhodného jednání aktivně účastní, jsou škůdci obecného dobrého.

b) Předmětná stavba č. 0065 – velkokapacitní, rozlehlá mimoúrovňová křižovatka (MÚK) Malovanka je funkční součástí Strahovského tunelu i severní části MO. V její těsné blízkosti jsou obytná území, kde je již nyní překračována únosná míra zatížení prostředí, zejména ovzduší a pokud jde o hluk. Jde o součást barbarského a nesmírné nákladného “dálničního” průrazu samotným centrem Prahy.
Městský okruh – jehož významnou stavbou je i MÚK Malovanka – je v západní a severní části města navržen a prosazován nikoli jako obchvat vnitřního města jako ve své části jihovýchodní, ale jako bezohledný velkokapacitní průraz centrem, v dotyku s památkovou rezervací a na dohled od Pražského hradu. Je trasován tak, že jde ve skutečnosti o soustavu dvou radiál (propojených právě v místě MÚK Malovanka), jež budou společně s břevnovskou radiálou pumpovat do centra města mohutné proudy dopravy. Jde o smíchovskou radiálu (od levobřežního předmostí Barrandovského mostu na sever – přes Zlíchov, tunely Mrázovka, přemostění Plzeňské třídy a Strahovským tunelem na Malovanku) a o trojskou radiálu (Pelc Tyrolka – Královská obora – Prašný most – Myslbekova – Malovanka). Severozápadní část MO by tedy měl efekt právě opačný, než jaký se od okružní komunikace očekává. Poslední, Břevnovská radiála tvoří přímé pokračování rychlostní silnice Karlovy Vary – Praha. Nasávací efekt těchto paprskovitých radiál nevyhnutelně způsobí, že po dokončení bude křižovatka na Malovance zatížena průjezdem astronomického počtu 120 tisíc vozidel denně. A to přímo pod hradbami  historického jádra města, tak cenného a unikátního!
	Jde o nesmírně drahé, arogantní, necitlivé řešení, jež vzhledem k neexistenci vnějšího silničního okruhu bude nutit např. toho, kdo pojede ze Strakonic do Liberce či Karlových Varů, projet kolem Pražského hradu. Jde o řešení zbytečně kapacitní a “rychlé”, tedy přitažlivé pro tranzit. Pokud snad někdo spoléhá na regulaci provozu – stačí jej odkázat na to, jak vypadá Severojižní magistrála. Po léta se slibuje, že bude zklidněna a přeměněna na velkoměstskou třídu, kde by se dalo pobývat. Místo toho je a nadále bude širokým kanálem, který převádí samotným centrem, kolem Muzea, neuvěřitelné počty vozidel. Kolem vznikly neobyvatelné zóny, opravdové plynové komory pod širým nebem. Takové budou vznikat i kolem výše uvedených radiál, vydávaných za součást Městského okruhu a kolem navazujících komunikací, které v severozápadní části Prahy vedou obytnými oblastmi. Jednou z plynových komor pod širým nebem bude bezpochyby i kotlina na Malovance. Záchranou není ani nesmírně nákladné vedení MO v tunelech. Kolem  jejich portálů a větracích objektů bude zle. A u okolních, zejména příjezdových komunikací nebude lépe. Jde o vědomé, mnohokrát dokumentované ničení centra města bezohledným upřednostněním jedné jediné zbytnělé funkce: za každou cenu zpřístupnit území centra neregulované automobilové dopravě.
	Jde o stavbu, která je výhodná pouze pro velké stavební firmy a ty osoby, jež jsou s nimi zájmově či obchodně propojeny. S veřejným zájmem na zachování obyvatelnosti města a na rozumném a nejméně škodlivém řešení dopravních problémů nemá tato stavba nic společného. Jejím zhotovením dojde k neodčinitelnému poškození města, pouze ku prospěchu obchodních subjektů a neregulované automobilové dopravy, jež bude dále a ještě efektivněji poškozovat město včetně Pražské památkové rezervace. Povolení této stavby je v hrubém rozporu s veřejným zájmem a je výsměchem veřejnému zájmu. Pokud by o věci rozhodoval objektivně nestranný správní úřad, nezbylo by mu, nežli žádost o stavební povolení  ve smyslu § 62 odst. 4 stavebního zákona zamítnout. Stavební úřad placený a řízení přímo stavebníkem si ovšem cokoli jiného nežli povolení stavby dovolit nemůže.
	Tento prvý odvolací důvod zde sdělujeme proto, aby nikdo ze zúčastněných – včetně speciálního stavebního úřadu a odvolacího orgánu – nemohl v budoucnu, až bude účtováno s viníky uvedeného řešení,  tvrdit, že nevěděl … .

2. a) Rozhodnutí vydal prokazatelně Magistrát hl.m. Prahy,  který zároveň  (konkrétně odbor městského investora MHMP, zastupovaný firmou VIS, a.s.) je i orgánem jednajícím za stavebníka – tím je hl.m. Praha. Úředníci MHMP jsou ze zákona vyloučeni pro podjatost, když je zaměstnává územní samosprávný celek, který je zároveň stavebníkem – investorem a žadatelem o napadené stavební povolení. Rozhodnutí prokazatelně vydali vyloučení pracovníci správního orgánu, což byli podle § 11 správního řádu povinni sami včas zjistit a provést zákonem předepsaná opatření.
K tomu jsme v průběhu řízení přiložili do správního spisu judikát č. 1058, publikovaný v Soudní judikatuře č. 6/2002, a rozsudek Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 5.1. 2004 ve věci sp. zn. 30 Ca 69/2003. V obou těchto rozhodnutích je jednoznačně  konstatováno vyloučení pracovníků městského či obecního úřadu pro podjatost, když je obec navrhovatelem nebo má v řízení  jako jeho účastník přímý a intenzívní zájem na jeho výsledku.  

b) Uvádíme v této souvislosti upozornění odvolacímu orgánu: uvedený rozsudek na str. 6 – 7 dovozuje, že vyloučení pro podjatost má odvolací orgán sám zjistit a že rozhodování vyloučenými pracovníky je závažnou procesní vadou, která je vždy důvodem pro zrušení rozhodnutí v odvolacím řízení. Pokud se tak nestalo, jde zjevně o nedostatečné zjištění skutkového stavu věci a důkaz neprovedení odvolacího přezkumu v celém rozsahu, jak ukládá  § 59 odst. 1 správního řádu. 

c) S podáním datovaným 28.6. 2004 jsme vznesli včasnou  námitku podjatosti vůči paní Süssové a Ing. Heroudkovi i dalším pracovníkům speciálního stavebního úřadu (Ing. Košťál a další) a osobám, jež se jako zaměstnanci hl. m. Prahy účastní na projednávání a povolování předmětné stavby. Jde totiž o osoby, jež jsou ve zjevném vztahu závislosti (pracovněprávní nebo obdobné podřízenosti a ekonomické i služební a kariérní závislosti) na obci, jež je sama stavebníkem a má nepochybný přímý a intenzívní zájem na výsledku řízení. Již pouhá objektivní skutečnost existence takového vztahu bez dalšího je podkladem k pádné a důvodné pochybnosti o nepodjatosti úředníků MHMP v uvedené věci a jejich vyloučení z řízení. 
 Tuto včasnou námitku jsme doplnili o výše uvedené publikované judikáty. Námitku vyloučení pracovníků speciálního stavebního úřadu pro jejich zjevnou podjatost jsme tedy včas v řízení vznesli, když oni sami v tomto směru neučinili nic, ač jim rozhodné skutečnosti byly známy. Na to vydal Ing. Trnka, ředitel MHMP rozhodnutí datované 12.7. 2004 s tím, že vedoucí odboru dopravy MHMP Ing. Jan Heroudek není vyloučen a tato osoba následně s datem 28.7. 2004 vydala rozhodnutí, kterým určila, že ani paní Dana Süssová není vyloučena. Právní a argumentační úroveň i obsah obou rozhodnutí jsou obdobné.
	Ve svém  rozhodnutí Ing. Trnka argumentuje tím, že  obec zpravidla vlastní místní komunikace jako veřejný statek a předmětná stavba není zřizována v soukromém zájmu stavebníka, ale pro účely veřejného užívání. Představitelé obce tedy nemají bezprostřední a soukromý zájem na výsledku rozhodování v přenesené působnosti.  Dále se snaží uhadovat „záměr správního řádu”, že totiž podle něj ”zjevně důvodem podjatosti není ta skutečnost, když pracovník obecního úřadu provádí řízení ve věci, jehož účastníkem je sama obec; např. stavební úřad provádí  řízení ve věci stavby a stavebníkem je obec, jejímž orgánem je stavební úřad”. Vztah úředníků k účastníku řízení pak redukuje na „hmotnou zainteresovanost na podnikání účastníka řízení”. 	Ing. Trnka dochází k závěru, že zde nejsou žádné skutečnosti, jež by nasvědčovaly pochybnosti o nepodjatosti ředitele odboru dopravy MHMP.
	Důvody Ing. Trnkou uvedené však svědčí o důvodnosti námitky podjatosti.  Důvody k vyloučení jsou vždy, kdy je zde takový poměr pracovníka správního orgánu k účastníkovi řízení, jež vede, pro který lze mít pochybnosti o jeho nepodjatosti. Může jít o jakýkoli vztah (přátelský, příbuzenský, nepřátelský, ekonomický, pracovněprávní či obdobný, služební apod.). Je pochybené takový zákonem obecně formulovaný vztah redukovat pouze na „hmotnou zainteresovanost na podnikání”, jak chybně činí Ing. Trnka. Ostatně dodané soudní výklady mluví jednoznačnou řečí.  „Záměr správního řádu” je zcela zřejmý v tom smyslu, že je nutno vyloučit z rozhodování v zájmu jeho objektivity každého pracovníka správního orgánu, u něhož lze mít byť i jen pochybnost o jeho nepodjatosti. K otázce úředníka obce rozhodujícího o návrhu obce se správní řád nevyslovuje vůbec.  Na rozdíl od dodaných soudních výkladů. 
	Závislost vyplývající z pracovněprávního nebo obdobného vztahu k žadateli o stavební povolení beze všech pochyb sama plně dostačuje k vyloučení pracovníka správního orgánu pro podjatost.
Podstatnou vadou rozhodnutí z 12.7. 2004 je skutečnost, že Ing. Trnka je ve funkci, v níž je ve vztahu obdobném, jako pracovníci odboru dopravy MHMP. I on je ve vztahu nepochybné závislosti na obci, je jmenován a odvoláván primátorem a je jím úkolován. I u tohoto úředníka je tedy dán důvod pro vyloučení a v žádném případě nemůže proto rozhodovat o vyloučení jiných pracovníků téhož úřadu. Pokud tak učinil, porušil zákon. 

	d) Řízení může v případě vyloučení všech pracovníků úřadu pro podjatost provést jiný věcně příslušný správní orgán, který, určí ústřední orgán státní správy. V případě speciálního stavebního úřadu silničního je to Ministerstvo dopravy.  Věc lze řešit analogicky podle § 7 odst. 5 správního řádu. 
K takovému řešení jsme dali odvolacímu orgánu včasný podnět datovaný 20.7. 2004, který byl „vyřešen” Mgr. Bartošem a Ing. Paštikou, a to dopisem datovaným 20.8. 2004 pod zn. 406/2004-120-STSP/4, který jsme obdrželi dne 25.8. 2006. 
Oba pánové ve svém dopise správně odkazují na § 119a odst. 1 zákona č. 131/2000 Sb., v platném znění, podle něhož měli pracovníci stavebního úřadu oznámit skutečnosti nasvědčující jejich vyloučení řediteli odboru, ten pak řediteli magistrátu Trnkovi a pan Trnka pak beze všech pochyb ve smyslu § 11 odst. 1 správního řádu ministru dopravy. To se ale nestalo.
Poté sdělují, že „pokud jde o samotnou otázku podjatosti úředníků Magistrátu hl.m. Prahy, zastává  Ministerstvo dopravy České republiky názor, že podjatost nelze vyvozovat jen ze skutečnosti, že zaměstnavatelem úředníků Magistrátu hl. m. Prahy je hlavní město Praha, které je stavebníkem požadované stavby.”  Tento “názor” nemá nejmenší oporu v zákoně a je v přímém rozporu s ustálenou judikaturou správních soudů, jak byla námi ostatně i v tomto řízení konkrétně doložena.  Jde o účelový názor směřující k odklizení oprávněné námitky za každou cenu. Je to tvrzení nepřezkoumatelné pro nedostatek důvodů. Jde o neudržitelné stanovisko, jež není v souladu jak se zákonem, tak ani s pravidly logického vyvozování. 
Správní řád spojuje vyloučení pro podjatost i jen s pochybností o nepodjatosti, mimo jiných důvodů i vzhledem k poměru pracovníka správního orgánu k účastníkům  řízení. Pokud je takový pracovník zaměstnancem účastníka řízení, je důvod vyloučení dán bez dalšího a automaticky. Netřeba již zjišťovat, zda stavebník využil svého postavení k vyvíjení vlivu na pracovníka správního orgánu či nikoli. Ani další okolnosti již nejsou významné, když je § 9 odst. 1 správního řádu naplněn již pouhou důvodnou pochybností v důsledku prokazatelného zaměstnaneckého či obdobného poměru  výše uvedených úředníků včetně ředitele Trnky. 
Dopis pracovníků odvolacího orgánu z 20.8. 2004 je v rozporu se zákonem a věc je nutno znovu projednat a rozhodnout po právu.

e) Pro jistotu přímo citujeme z již do spisu doloženého rozsudku: „Pracovníci – zaměstnanci městského úřadu, jeho jednotlivých odborů, jsou v pracovním poměru nebo obdobném poměru k příslušnému městu, jsou v pozici podřízenosti a závislosti k jeho shora uvedeným orgánům, zejména ke starostovi a radě. Jejich postavení se tedy vyznačuje celou řadou vazeb charakteristických obecně pro vztah mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem, mimo jiné například povinností zaměstnance dbát pokynů svých nadřízených. Bez významu není ani ekonomická závislost na zaměstnavateli. Již pouhá existence těchto skutečností pak může zcela nepochybně  vyvolávat u pracovníků městského úřadu, pověřených projednáváním a rozhodováním konkrétních věcí, právě onen zmíněný poměr k věci, kdy lze mít důvodné obavy z toho, že při této činnosti nejsou a nemohou být zcela nestranní a nezaujatí. Je tomu tak zákonitě vždy v případech, kdy představitelé obcí a měst jsou přímo zainteresováni na výsledcích rozhodnutí vydávaných v přenesené působnosti …”.
	Závislost vyplývající z  pracovněprávního či obdobného vztahu k  (jakémukoli) účastníku stavebního řízení nebo jeho zástupci beze všech pochyb sama plně dostačuje k vyloučení pracovníka správního orgánu pro podjatost. Podle správního řádu není vůbec podstatné a rozhodné, zda má účastník v řízení specifický zájem na jeho výsledku ani jaké zájmy v něm hájí.  Už vůbec se neposuzuje, zda je zde soukromá, obchodní  zainteresovanost účastníka na výsledku řízení nebo jakákoli jiná. Pokud město podalo žádost o stavební povolení, je zajisté zainteresováno na povolení stavby. Pokud se při tom hájí zmanipulovanýma a nepravdivým konstatováním o veřejném zájmu na takovém výsledku, je to zcela právně nerozhodné.

f) Občas jsou činěny pokusy hrubě nepravdivou, nezákonnou a pokryteckou argumentací uvedený důvod vyloučení obejít. Proto je zde odvolacímu orgánu i ministrovi sdělujeme a zdůrazňujeme, že od nich očekáváme nestranný a zákonný přezkum:
 Nepravdivé bývá časté konstatování, že žádnou závislost pracovníků stavebního či jiného úřadu na kraji, městě či obci nelze dovodit, když tito vykonávají státní správu v přenesené působnosti.  Představitelé samosprávy obce či města, ale i kraje nejsou podle něj oprávněni zasahovat do přenesené působnosti.
	Upozorňujeme, že správní orgán musí vycházet při svém rozhodování ze spolehlivě zjištěného skutečného stavu věci,  nikoli jen deklamovat z příslušných předpisů o samostatné a přenesené působnosti. Zásada materiální, nikoli jen formální pravdy platí plně i pro odvolací orgán i pro rozhodování ministra.
	Obecně vzato je dnes veřejným tajemstvím, že vliv vykonávaný volenými funkcionáři, kteří mají svěřeny úkoly v samostatné i přenesené působnosti, je výrazný, byť neformální. Oni rozhodují o pracovním uplatnění úředníků a podmínkách tohoto uplatnění, rozhodují zcela o jejich úřední kariéře. Jejich neformálnímu pokynu žádný podřízený úředník zpravidla neodporuje, leda by chtěl přestat být úředníkem.
	
	g) Z těchto všech důvodů podáváme tímto ministru dopravy  

p o d n ě t

k nápravě hrubě nesprávného a nezákonného vyřízení otázky podjatosti v dopise pánů Bartoše a Paštiky z 20.8. 2004.   U p o z o r ň u j e m e ,   že  tuto   závažnou procesní otázku předběžného charakteru je nezbytno vyřešit dříve, než odvolací orgán rozhodne meritorně o tomto odvolání.

3. Oznámení o zahájení řízení ze dne 22.8. 2002 viselo na úřední desce speciálního stavebního úřadu prokazatelně neúplné. Vyvěšena byla pouze str. 1 a 2. Na úřední desce MČ Praha 6 visela dokonce pouze str. 1, chyběl tedy jak podpis odpovědného pracovníka, tak  rovněž poučení účastníkům a další náležitosti. Tato skutečnost je svědecky doložitelná. Oznámení tedy nemohlo být řádně doručeno a ústní jednání bylo předčasné a probíhalo v rozporu se stavebním zákonem. 
	Stavební úřad v napadeném stavebním povolení k tomu uvedl, že titulní strana obsahuje zároveň i náležitosti stručné vyhlášky. Není to pravda. Jednak doručování vyvěšením stručné vyhlášky musí probíhat vyvěšením této vyhlášky, nikoli jen fragmentu zjevně zcela jiné písemnosti. Jednak na prvé straně chybí  jak základní údaje o území, tak i poučení, kde a kdy je možno do podkladů nahlížet. 
	Ostatně nebyl splněn ani zákonný důvod doručovat vyvěšením stručné vyhlášky, když nešlo o opatření většího rozsahu, ale o stručný třístránkový  text, který nemohl být po právu vůbec stručnou vyhláškou doručován. Proto byl porušen zákon a řízení trpí závažnou procesní vadou. 

4. Pokud jde o krajinný ráz, ten prokazatelně zkoumán ani odsouhlasen nebyl, ač jde v případě povolované MÚK o kolosální a  mimořádně  pohledově exponovanou stavbu  v pohledovém kontaktu se širokým okolím včetně památkových objektů. Jde o zásah, který  bude mít na první pohled dopad do stavu mimolesní zeleně v lokalitě a do vnímání kulturních dominant, ale i do historické charakteristiky místa a jeho estetické hodnoty. Svým přeexponovaným měřítkem a necitlivým provedením posune jinam dosavadní harmonické měřítko a vztahy v dané lokalitě ve smyslu definice krajinného rázu v § 12 odst. 1 zákona č. 114/1992 Sb. 
Posune jinam dosavadní  měřítko a vztahy v dané lokalitě ve smyslu definice krajinného rázu v § 12 odst. 1 zákona č. 114/1992 Sb. Stavební úřad i orgán ochrany přírody pochybily, když ignorovaly zákonnou úpravu otázky zásahu do krajinného rázu ve smyslu § 12 odst. 2 zákona č. 114/1992 Sb., kde se výslovně uvádí potřeba vydání podkladového rozhodnutí o souhlase se zásahem do krajinného rázu „k umisťování a povolování staveb”. 
	Pokud chybí podkladové rozhodnutí, nelze vydat povolující rozhodnutí.
S touto námitkou se stavební úřad v rozporu se zákonem   v ů b e c   nevypořádal. Pro úplnost podáváme výklad věci:

Nebylo možno vydat v souladu se zákonem povolující rozhodnutí, pokud chybělo a dosud chybí podkladové rozhodnutí o souhlasu nebo nesouhlasu se zásahem do krajinného rázu, případně zákonem vyžadované vyjádření nepotřebnosti jeho vydání. Součástí podkladů pro finální rozhodování musí být  povinně opatřované stanovisko o nedotčení krajinného rázu nebo podkladové správní rozhodnutí - souhlas či nesouhlas se zásahem do krajinného rázu ve smyslu § 12 odst. 2 zákona č. 114/1992 Sb, o ochraně přírody a krajiny ve znění pozdějších předpisů.
	Mezi podklady pro rozhodování je souborné stanovisko OŽP MHMP č.j. MHMP- 096118/OZP/VI/2001  z 13.9. 2001. Toto vyjádření neobsahuje pokud jde o krajinný ráz vůbec žádnou informaci či úvahu dotčeného orgánu, stejně jako ve stanovisku Úřadu MČ Praha 6 ze dne 3.9. 2001. Tento orgán městské části jej ani neposuzoval, když tak v minulosti vždy činil MHMP. Otázka zásahu do krajinného rázu nebo přesvědčivé konstatování, že k takovému zásahu nemůže dojít, zde nejsou  pojednány nijak. 
Přitom souhlas se zásahem do krajinného rázu je ve smyslu § 90 odst. 1 zmíněného zákona vydáván ve správním řízení jako rozhodnutí, a to vždy, když je umisťována nebo povolována  stavba,  jíž by i jen mohlo dojít ke snížení nebo změně krajinného rázu. Takže dotčený orgán ochrany  přírody a krajiny měl dvě možnosti: 

a) buď v souborném stanovisku sdělit, že zamýšleným zásahem či stavbou nemůže dojít  ke změně nebo snížení krajinného rázu - a dovodit, že souhlasu se zásahem není podle § 12 odst. 2 zmíněného zákona proto zapotřebí. Takové případy však přicházejí v úvahu zejména při změnách uvnitř stávajících staveb. V jiných případech by bylo tvrzení, že zásahem nemůže dojít k dotčení krajinného rázu, povětšině v hrubém rozporu se skutkovými okolnostmi a s pravidly logického vyvozování a nebylo by možno je brát za bezvadný podklad dalších rozhodovacích procesů. Nicméně hodnověrně odůvodněný a výslovný výrok příslušného orgánu v naznačeném směru (tj. že nemůže dojít ke změně nebo snížení krajinného rázu) by znamenal nepotřebnost a nadbytečnost zvláštního řízení o souhlase se zásahem do krajinného rázu. 

	b) nebo - v případě, když příslušný orgán ochrany přírody a krajiny neuvedl a hodnověrně nezdůvodnil výrok výše uvedený - je nutno správní řízení o souhlase provést, ať už se k věci příslušný orgán ochrany přírody v rámci souborného stanoviska vyjádřil, či nikoli. Souborné stanovisko je totiž neformálním vyjádřením, takže ani kdyby zde bylo řečeno, že zásah do krajinného rázu je přijatelný či cokoli podobného, nemělo by to žádný právní význam, protože takový výrok je nutno učinit formou správního rozhodnutí po provedeném správním řízení.

	V předmětném případě ve svém stanovisku se orgán ochrany přírody a krajiny o problematice zásahu do krajinného rázu slovem nezmínil, ač bylo zajisté nezbytné a také seriózní vůči stavebníkovi a nutné z hlediska  naplnění zákona v tomto neformálním stanovisku jej upozornit na nutnost zažádat o souhlas se zásahem do krajinného rázu. Takže je předmětné souborné stanovisko pro posuzovanou otázku zcela nerozhodné.
	Může být vznesena otázka, zda v prokazatelně již urbanizované či právě zastavované krajině je krajinný ráz rovněž chráněn. Vzhledem k definici krajiny v § 3 písm. k) zákona č. 114/1992 Sb. je třeba na tuto otázku odpovědět kladně. Chráněna je volná krajina i krajina urbanizovaná, protože i ta má svůj dochovaný ráz, který může být různými zásahy změněn nebo snížen. V konkrétním případě jde o mohutnou novostavbu, jež je v pohledově exponovaném místě, stylem a pojetím se odlišuje od sousední zástavby. 
Zda opravdu jde o zásah snižující nebo měnící krajinný ráz a zda se tak tedy stane, případně jakými opatřeními je možno takový zásah učinit přijatelným, to mělo být předmětem zkoumání v rámci zmíněného správního řízení. Prokazatelně však nebylo. Jde o zjevné porušení zákona - konkrétně § 12 odst. 2 zákona č. 114/1992 Sb. v platném znění. Návazně je ve stavebním řízení porušen i  § 126 odst. 1 stavebního zákona – příslušný orgán neřešil předepsaným způsobem otázku zásahu do krajinného rázu a stavební úřad tento nedostatek přehlédl a vydal stavební povolení. 
Případné neformální konstatování dotčeného orgánu, že nemůže dojít ke snížení nebo změně krajinného rázu i jako neformální výrok musí být nutně přezkoumatelné a tedy i odůvodněné. Musí totiž přiměřeně splňovat náležitosti stanovené v § 3 odst. 1 - 4 správního řádu, protože tak výslovně stanoví odst. 5 tohoto ustanovení. Musí jít o stanovisko či vyjádření provedené na základě spolehlivě zjištěného stavu věci, musí být účelné, věcně správné, procesně ekonomické a také přesvědčivé a tedy i přezkoumatelné.  Musí proto obsahovat alespoň stručné zdůvodnění. 
Je totiž vydáváno na základě zákonem stanovené sféry volného správního uvážení. Toto uvážení však není žádnou úřední libovůlí nebo zvůlí - od těch se liší jednak tím, že respektuje svůj zákonný rámec (zde zejména zákonnou definici  krajiny -  § 3 písm. k) zákona č. 114/1992 Sb. v platném znění a krajinného rázu podle § 12 odst. 1 téhož zákona i konstrukci § 12 odst. 2 toho samého zákona), jednak tím, že  je vydáno na základě spolehlivě zjištěného stavu věci a v souladu s pravidly logického vyvozování. 
Těmto zjevným zákonným požadavkům a požadavkům daným stabilizovanou judikaturou správních soudů souborné stanovisko OŽP MHMP ani stanovisky MČ Praha 6 - pokud jde o problematiku zásahu do krajinného rázu - neodpovídá.  Jde zjevně o zásah takového charakteru, že  přinejmenším pečlivé odůvodnění výslovného výroku dotčeného orgánu o nepotřebnosti správního řízení o souhlasu či nesouhlasu ve smyslu § 12 odst. 2 zmíněného zákona bylo zcela nezbytné - a vzhledem ke stavu věci, který vyplývá z dokumentace k územnímu řízení - velmi těžko obhajitelné.  O jeho výslovnou formulaci, tím méně o hodnověrné zdůvodnění či doložení takového stanoviska se dotčené orgány ani nepokusily.  Nenaplnily tedy zákon, který upravuje jeho postup a ochranu svěřeného veřejného zájmu. 
Stavební úřad má povinnost přezkoumat, zda některé podkladové rozhodnutí či vyjádření nechybí a zda obsahují formálněprávní náležitosti, jež stanoví zákon. Pouhý odkaz na  stanovisko problematiku vůbec neřešící je  zjevným selháním stavebního úřadu. 
	Stavební úřad  i dotčené orgány ochrany přírody a krajiny porušily zákon, a  to v § 12 odst. 2 a § 90 odst. 1 zákona č. 114/1992 Sb. a nebyl ani naplněn § 126 odst. 1 stavebního zákona.  Stavební úřad byl povinen přezkoumat formální a procedurální správnost a úplnost podkladu pro rozhodnutí, nedostatek zjistit a požadovat jeho nápravu před vydáním stavebního povolení.
Pro nevyřešení otázky zásahu do krajinného rázu je nutno stavební povolení jako nezákonné zrušit.

5. Souhlasné stanovisko městského hygienika ze dne 9.11. 2001  i z 21.8. 2001 bylo vydáno formou pouhého dopisu, což neodpovídá  co do právem předepsané formy zákonu.  Zákon č. 258/2000 Sb. v § 94 odst. 1 stanoví, že použití správního řádu je vyloučeno pouze tam, kde to tento zákon výslovně stanoví. Pokud jde o stanoviska vydávaná podle § 77 odst. 3 |(tj. v tehdy aktuálním znění), zde správní řád vyloučen nebyl, jde tedy o rozhodovací činnost podle správního řádu a výsledkem je stanovisko vydané formou správního rozhodnutí. Jakýkoli jiný výklad je ve zjevném rozporu se zákonem, což byl stavební úřad povinen zjistit a požadovat nápravu. Takto je podklad rozhodnutí stavebního úřadu zatížen nezákonností a nezákonné je nutně  i napadené stavební povolení.
S touto námitkou se stavební úřad v rozporu se zákonem   v ů b e c   nevypořádal. Pro úplnost podáváme výklad věci:

	6. V důsledku realizace stavby dojde ke zvýšení intenzity provozu ve Strahovském tunelu a tedy i jeho jižního portálu. Stavba (její užívání) tak evidentně bude mít vliv na stav životního prostředí (ovzduší) u jižního portálu tunelu. Stavební úřad si proto musel opatřit souhlas orgánu ochrany ovzduší, který by se zabýval i jižním předpolím Strahovského tunelu. Tím, že toto neopatřil, nemohl řádně stanovit podmínky pro vyloučení nebo omezení negativních účinků stavby a jejího užívání na životní prostředí (zde jeho složku — ovzduší). Stavební úřad tak porušil ustanovení poslední věty § 66 stavebního zákona a tak vydal nezákonné rozhodnutí.

	7. Stavební úřad zamítnul námitku Občanského sdružení na ochranu Břevnova a obdobnou naši námitku směřující k nemožnosti povolit navrhovanou stavbu z důvodu nejistoty řešení  Břevnovské radiály. Přitom řešení Břevnovské radiály je determinující pro tvar a parametry povolované stavby. Stavební úřad své zamítnutí odůvodnil tím, že „není kompetentní posuzovat jak, kdy a kým byla stavba zahrnuta do celkové koncepce rozvoje dopravy hl. m. Prahy”. — Stavební úřad přitom zcela opomněl zákonnou povinnost rozhodovat s ohledem na potřebu časové i prostorové koordinace stavby a existenci veřejného zájmu na tom, aby mohla být řádně užívána! Tvar povolované křižovatky přitom předurčuje vedení Břevnovské radiály dnem údolí, což je řešení z hlediska ochrany ovzduší snad nejhorší a proto ani nemůže být v souladu s veřejným zájmem. Stavební úřad tak vydal rozhodnutí v rozporu s ustanovením § 66 stavebního zákona.

	8. Stavební úřad vydal stavební povolení bez toho, že by mezi jeho podklady bylo povolení stavby podle § 17 odstavce 1 písmene c) zákona č. 86/2002 Sb. o ochraně ovzduší. Stavební úřad tak neví, jestli je povolovaná stavba přípustná z hlediska ochrany ovzduší a ani si o tom nemůže učinit sám konečný úsudek, neboť není k tomu kompetentní. Tím, že stavební úřad povolil stavbu bez tohoto povolení podle zákona o ochraně ovzduší, nemohl řádně stanovit podmínky pro vyloučení nebo omezení negativních účinků stavby a jejího užívání na životní prostředí (zde jeho složku — ovzduší). Stavební úřad tak porušil ustanovení poslední věty § 66 stavebního zákona a tak vydal nezákonné rozhodnutí.

	9. Ve svém doplnění ze dne 23. 7. 2004 jsme stavební úřad upozornili, že některá stanoviska správců sítí jsou již neplatná (tuto skutečnost ostatně musel stavební úřad zjistit sám, bez toho, že by ho někdo na ni upozorňoval). Stavební úřad to však zcela ignoroval — jako podklad rozhodnutí použil propadlá stanoviska správců sítí (zhruba polovina ze stanovisek uvedených na str. 9 rozhodnutí). Stavební úřad tak porušil ustanovení § 18 vyhlášky č. 132/1998 Sb. — vydal stavební povolení bez toho, že by návrh byl úplný a porušil tak stavební zákon.
Řada vyjádření správců inženýrských sítí je tedy již propadlá a nepoužitelná, protože byla vydána na 1 rok, který uplynul před vydáním napadeného stavebního povolení. Toto byl stavební úřad povinen zjistit a požadovat na stavebníkovi aktualizaci. Rozhodný je totiž skutečný i právní stav v době vydání rozhodnutí.

10.  Samotné stavební povolení trpí řadou vad: 

a) V podmínce č. 1 je odkaz na “dokumentaci ověřenou v tomto řízení” jež ale není vůbec nijak identifikována, což je vada způsobující nesrozumitelnost a neurčitost rozhodnutí, když ověřená dokumentace bude až po právní moci rozhodnutí  doručena pouze stavebníkovi, tedy město Praha ji doručí městu Praze, konkrétně jeden odbor MHMP jinému odboru MHMP. Ostatní účastníci tuto dokumentaci nedostanou vůbec. V době běhu odvolací lhůty účastníci netuší a tušit nemohou, která dokumentace to je. To ví jen “dvojjediné” město Praha, jež samo sobě stavbu povoluje.

b) Odkaz učiněný v podmínkách č. 5. a 14. na stanoviska a vyjádření správců inženýrských sítí a dotčených orgánů s tím, že podmínky tam stanovené je stavebník povinen dodržet, je v rozporu se zákonem a judikaturou správních soudů. Buď měly být tyto podmínky pojaty do výroku rozhodnutí, nebo měla být stanoviska a vyjádření učiněna přílohou napadeného rozhodnutí a ve výroku pak mohl být pouhý odkaz na tyto přílohy. 
Takto je stavební povolení nesrozumitelné, neúplné a neurčité a závaznost, určitost a vykonatelnost podmínek z těchto stanovisek či vyjádření je oslabena a zpochybněna. Jde tedy o vadné rozhodnutí.

c) V rozporu s § 66  stavebního zákona zdaleka nedošlo k vyřízení všech našich námitek a připomínek podaných vyjádřeními z  2.10. 2003, ze 6.5. 2004, ze 16.6. 2004 a z 23.7. 2004. 

	d) Vzhledem k tomu, že v době vypsání pokračování v řízení (8.4. 2004) nebyly všechny podklady dosud k dispozici, bylo možno se vyjádřit k některým otázkám až po dodání podkladů do správního spisu. To se týká zejména podstatného podkladu, kterým je dodatek k hodnocení MUDr. Kazmarové (vliv suspendovaných částic frakce PM 10), což je 5 nepodepsaných a nedatovaných stran textu, dokonce i bez razítka podatelny MHMP,   ovšem průvodní dopis Státního zdravotního ústavu Praha je datován 28.5. 2004 a nese nálepku s kódem MHMPO2K4TPJ, byl vydán pod zn. CHŽP 277/04 EX 4021832, podepsán MUDr. Růženou Kubínovou a doručen prokazatelně MHMP OŽP  (ing. Janotovi) až 24.6. 2004. Od 1.7. 2004 údajně visela další výzva k seznámení s podklady, datovaná 28.6. 2004. Následovalo doručování veřejnou vyhláškou, k němuž došlo dne 16.7. 20904 a poté plynula sedmidenní lhůta k vyjádření účastníků. jež skončila 23.7. 2004 (to s výhradou, že na MČ Praha 6 byla výzva vyvěšena a doručena podle všeho ještě později), tedy v den, kdy jsme podali své poslední doplnění vyjádření ke stavebnímu řízení. Bylo podáno včas, přesto se stavební úřad s ním vůbec nevypořádal pod účelovou záminkou jeho údajné opožděnosti. Jde o porušení našich účastnických práv a zjevnou nezákonnost. 
	Stavební úřad odmítl projednat naše námitky obsažené v doplnění ze dne 23. 7. 2004 s odůvodněním, že “nebyly podány stavebnímu úřadu ve lhůtě uvedené pro podání námitek” — jak jsme již poukázali, toto doplnění nemohlo být podáno opožděně, neboť ještě dne 24.6. 2004 byl doplňován podklad rozhodnutí a tím prolomen termín koncentrace řízení stanovený ke dřívějšímu datu. 
	I kdyby však toto naše doplnění bylo podáno opožděně, nemůže stavební úřad ignorovat skutečnosti v něm uvedené. Podle ustanovení § 32 správního řádu totiž musí správní orgány vycházet z přesného a úplného zjištění skutečného stavu věci, za tím účelem si musí opatřit nezbytné podklady a tyto pak musí hodnotit jak jednotlivě tak i v jejich vzájemné souvislosti. Při tomto hodnocení musí správní orgán postupovat v souladu s pravidly logického uvažování. 
	Naše doplnění z 23.7. 2004 neobsahovalo nové skutečnosti, které by stavebnímu úřadu nebyly známy — jednalo se o logické zhodnocení některých podkladů, stavebním úřadem shromážděných (bod 1. doplnění); zkonstatování, že nebyly doplněny námi již dříve požadované podklady (bod 2. doplnění), vyvození závěrů logicky vyplývajících územně plánovací dokumentace (bod 3. doplnění) a konečně upozornění na neplatnost některých podkladů (bod 4. doplnění). 
	Obdobné posuzování musel učinit i stavební úřad při svém hodnocení uvedených podkladů (a dojít k nějakému závěru, třeba stejnému jako jsme došli my, ve svém doplnění anebo k závěru jinému), své úvahy a z nich vyvozený závěr pak musel stavební úřad popsat v odůvodnění svého rozhodnutí — což neučinil, pouze zamítnul naše námitky (logické hodnocení podkladů rozhodnutí). Je zjevné, že se stavební úřad skutečně logickým zhodnocením podkladů nezabýval (obdobným našemu, ať už by došel třeba i opačnému názoru, ale skutečně k němu došel) a nezkoumal, jestli jsou stále ještě platné čímž porušil ustanovení § 32 odstavce 1 a § 34 odstavce 5 správního řádu a proto ani nemohl své rozhodnutí řádně odůvodnit, čímž porušil ustanovení § 47 odstavce 3 správního řádu.

_________________________________

Vzhledem k uvedenému navrhujeme, 

-  aby ministr dopravy po projednání v rozkladové komisi   n a p r a v i l    hrubě nesprávné a nezákonné vyřízení otázky podjatosti v dopise pánů Bartoše a Paštiky z 20.8. 2004 a poučil stavební úřad o správném způsobu řešení otázky podjatosti  a poté

-  aby odvolací orgán provedl   n e s t r a n n ý   a    ú p l n ý   přezkum rozhodnutí i řízení, jež mu předcházelo a rozhodl tak, že se rozhodnutí odboru dopravy MHMP ze dne (vydané s datem) 19.8. 2004 pod č. j. MHMP-112897/2003/DOP-O1/Ss jako nezákonné a věcně nesprávné

r u š í   .

Ateliér pro životní prostředí, 
Praha 4 - Podolí, Ve Svahu 1, PSČ 147 00

 zastoupený

	JUDr. Petrem Kužvartem, advokátem se sídlem  
Za Zelenou liškou 967, Praha 4, PSČ 140 00
vedeným v seznamu České advokátní  komory 
v Praze pod č. 2545  na základě plné moci 
již doručené  speciálnímu stavebnímu úřadu
Odboru dopravy
Magistrátu hl.m. Prahy                       
Řásnovka č. 8
110 15    P r a h a    1

Ministru dopravy                                                                   
nábř. Ludvíka Svobody 12/1222
110 15	    P r a h a    1