Vyjádření Petra Kužvarta k nepodepsanému a nedatovanému údajnému „Stanovisku Městské části Praha 4 – výstavba nových bytů firmou Metrostav v Hodkovičkách“

	Uvedený text není jen nepravdivý, ale je přímo lživý. Svým obsahem se neomalenými a nepravdivými výroky dotýká mé cti a profesní pověsti. Dotvrzuje zcela protizákonný postoj Úřadu MČ Praha 4 ve zjevné shodě se stavebníkem.

	Klíčovou skutečností je fakt, že správní řád ani jiný zákon nestanoví vůbec žádnou výjimku  ze zákonného pravidla pro případy, kdy by lhůty počítané podle dní měly končit dnem pracovního klidu (nebo i pracovního volna či státní nebo jiný svátek s pracovním klidem) V takových případech  je vždy posledním dnem lhůty až nejbližší následující pracovní den (§ 27 odst. 2 správního řádu). To platí bez výjimek. Veškeré komentáře a právní výklady jsou v tomto zajedno.
Pokud tedy lhůta měla končit 25.12. 2003, tedy v Prvý svátek vánoční, toho dne nemohla skončit a ani neskončila. Neskončila ani následujícího dne (Druhý svátek vánoční), ani 27.12. 2003 (sobota), ani 28.12. 2003 (neděle). Lhůta tedy skončila až 29.12. 2003, což byl nejbližší pracovní den – pondělí. Návazně pak, počínaje úterkem 30.12. 2003, plynula patnáctidenní odvolací lhůta, jež skončila v úterý 13.1. 2003. Veškerá odvolání podaná tohoto dne byla  tedy prokazatelně včasná. 
Pokud snad úřad tvrdí cosi o skončení odvolací lhůty 9.1. 2004, pak sám sebe usvědčuje z nesmyslu. Je naprostým břídilstvím aplikovat jedno ustanovení o lhůtách (§ 26 správního řádu – doručování veřejnou vyhláškou, t.j. vyvěšením na 15 dní na úřední desce) a ignorovat následující ustanovení, jež určuje pravidla počítání času (§ 27 správního řádu). Jednotlivá ustanovení je nezbytné  vždy vykládat a uplatňovat v jejich souvislosti, ve vzájemném kontextu těchto jednotlivých ustanovení i dalších předpisů. K použitému otrockému jazykovému výkladu jednoho jediného ustanovení vytrženého z kontextu zákona zaujal zcela jednoznačné stanovisko i Ústavní soud, když svého času řešil rovněž stejnou otázku ohledně počítání lhůt:

            „ … naprosto neudržitelným  momentem  používání práva je  jeho aplikace, vycházející pouze z jeho jazykového výkladu. Jazykový  výklad  představuje  pouze  prvotní  přiblížení  se k aplikované  právní  normě.  Je  pouze  východiskem pro objasnění a ujasnění si jejího smyslu a účelu (k čemuž slouží i řada dalších  postupů,  jako logický  a  systematický  výklad, výklad  e ratione legis atd.). Mechanická aplikace abstrahující, resp. neuvědomující si, a to  buď úmyslně nebo v důsledku  nevzdělanosti, smysl a účel právní normy, činí z práva nástroj odcizení a absurdity.“ 
(z usneseni Ústavního soudu sp.zn. Pl. ÚS 33/97 ze dne 17. prosince 1997) 

	Pokud jde o správní soud, autor „stanoviska“ zamlčel, že jsme podali žalobu z opatrnosti, pro případ, že by stavební úřad opravdu považoval  rozhodnutí navzdory zákonu i zdravému rozumu za pravomocné (a v tom jsme se nemýlili). Soud žalobu odmítl z toho důvodu, že stále běží odvolací řízení a tedy šlo o předčasnou žalobu. To jsme chtěli slyšet. Městský soud v Praze v usnesení z 27.5. 2004 dokonce výslovně uvedl: „Skutečnost, že na napadeném rozhodnutí byla … vyznačena právní moc, nemá v této souvislosti  právní význam, neboť …odvolací orgán ve správním řízení bude tuto skutečnost posuzovat při projednání odvolání ve správním řízení  a řádně se s ní v odůvodnění svého rozhodnutí vypořádá…“.
	Skutečnost, že se vede řádné odvolací řízení a rozhodnutí bude přezkoumáno v celém rozsahu (tedy nikoli na základě opožděných odvolání, ale odvolání včasných) potvrdil po prošetření případu dopisem z 22.7. 2004 i ředitel MHMP Ing. Martin Trnka. Nejde tedy zjevně ani podle něj o opožděná odvolání.

	Pokud jde o nezákonné zničení  50 dřevin,  na tomto konstatování trvám. Povolení ke kácení výslovně vyžadovalo k provedení kácení pravomocné stavební povolení. To zde dosud prokazatelně není. Došlo k nezákonnému a vandalskému zničení zeleně. Podstatné je, že se tak stalo s tichým souhlasem Úřadu MČ Praha 4 jako orgánu ochrany zeleně i jako stavebního úřadu. Protiprávně pasivní zůstala – jak je ostatně obvyklé – i Česká inspekce životního prostředí.

	Jde o hluboce zavrženíhodné jednání úředníků samosprávného celku – Hlavního města Prahy, které je v hrubém rozporu s jejich zákonem stanovenými  povinnostmi  (§ 16 zákona č. 312/2002 Sb.). Buď jde o naprostou zabedněnost (což považuji vzhledem k hloubce té zhůvěřilosti za vyloučené), nebo jde o záměrnou desinterpretaci zákona v úmyslu opatřit stavebníkovi neoprávněný prospěch. Ani v jednom z těchto případů nejsou viníci zjevně způsobilí účastnit  se jakkoli výkonu veřejné správy v právním státě, v prostředí otevřené demokratické společnosti. 

	Nad tímto nechutným, nicméně velmi poučným případem vyslovuji své nejhlubší zhnusení.  Udělám vše, co zákon dovoluje, aby bylo obhájeno právo a slušnost!

V Praze dne 15.9. 2004								Petr Kužvart