ATELIÉR PRO ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ
občanské sdružení se sídlem Ve svahu 1, 147 00  Praha 4
___________________________________________________________________________

4.2.

Ochrana dřevin rostoucích mimo les a povolování jejich kácení

Separát vydaný v rámci projektu právní podpory občanských sdružení finančně podpořeného nadací Open Society Fund, Praha
a Ministerstvem životního prostředí

Autor : Mgr. Andrea Götzová, JUDr. Petr Kužvart

Praha, duben 2003

__________________________________________________________________________________________
Ochrana dřevin rostoucích mimo les

Podle  § 2 odst. 2 písm. d) zákona č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny se ochrana přírody a krajiny zajišťuje ”ochranou dřevin rostoucích mimo les”. 
Dřevinu rostoucí mimo les pak tento zákon definuje jako strom či keř rostoucí jednotlivě i ve skupinách ve volné krajině i v sídelních útvarech na pozemcích mimo lesní půdní fond.
	Základní podmínky ochrany dřevin rostoucích mimo les (dále jen ”dřevin”) vymezuje z.č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny následně:
§ 7 odst. 1 ”Dřeviny jsou chráněny podle tohoto ustanovení před poškozováním a ničením, pokud se na ně nevztahuje ochrana přísnější”.
	Přísnější ochranou je míněna ochrana památných stromů a jejich ochranných pásem a ochrana zvláště chráněných rostlin, kde zákon zavádí přísnější podmínky ochrany samotné i pro jakýkoliv zásah (např. u zvláště chráněných druhů rostlin je chráněn rovněž jejich  biotop; památné stromy mají vymezené ochranné pásmo, v němž nelze bez předchozího souhlasu orgánu ochrany přírody provést jakékoliv zásahy či činnosti atd.) .
§ 7 odst. 2  ”Péče o dřeviny, zejména jejich ošetřování a udržování je povinností vlastníků.”
Orgán ochrany přírody může v případě výskytu nákazy dřevin epidemickými či jinými vážnými chorobami uložit vlastníkům provedení nezbytných zásahů, včetně pokácení dřevin.
Kromě zákona se zabývá ochranou dřevin i vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 395/1992 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny (dále jen ”vyhláška”), která definuje poškozování a ničení dřevin rostoucích mimo les jako nedovolený zásah, který způsobí podstatné a trvalé snížení jejich ekologických a estetických funkcí nebo bezprostředně či následně způsobí jejich odumření.

Povolování  kácení dřevin

Povolení ke kácení dřevin není třeba:
a)	ke kácení dřevin z důvodů pěstebních (tj. za účelem obnovy porostů nebo při provádění výchovné probírky porostů)
b)	z důvodů zdravotních
c)	při výkonu oprávnění podle zvláštních předpisů (např. podle zákona o vodách, kdy je správce vodního toku oprávněn v zájmu správy vodního toku odstraňovat stromy a keře na pozemcích při něm)
d)	ke kácení dřevin na pozemcích, které jsou ve vlastnictví fyzických osob, jestliže pozemky užívají a jde-li o stromy se stanovenou velikostí, popřípadě jinou charakteristikou (to se týká stromů o obvodu do 80 cm měřeného ve výšce 130 cm nad zemí nebo souvislých keřových porostů do celkové plochy 40 m2) – to však neplatí u dřevin, které jsou významným krajinným prvkem (významný krajinný prvek viz separát 4.1. ochrana krajinného rázu)
e)	ke kácení dřevin, je-li jejich stavem zřejmě a bezprostředně ohrožen život či zdraví nebo hrozí-li škoda značného rozsahu – ten, kdo za těchto podmínek provede kácení dřevin, je povinen oznámit zásah orgánu ochrany přírody do 15 dnů od provedení kácení
      V případech a) - c)  musí být kácení oznámeno nejméně 15 dnů předem orgánu ochrany přírody. Ten je může pozastavit, omezit nebo zakázat, pokud odporuje požadavkům na ochranu dřevin nebo rozsahu zvláštního oprávnění. Oznámení musí obsahovat stejné náležitosti jako žádost o povolení ke kácení dřevin (viz. níže).
V ostatních případech je ke kácení dřevin nezbytné povolení orgánu ochrany přírody. Vydání povolení ke kácení dřevin náleží do kompetence obce s výjimkou povolování kácení dřevin na území CHKO a národních parků (což spadá do působnosti správy národních parků a chráněných krajinných oblastí). Povolení lze vydat ze závažných důvodů po vyhodnocení funkčního a estetického významu dřevin.
Žádost o povolení ke kácení dřevin podává vlastník či nájemce se souhlasem vlastníka pozemku, na kterém dřeviny rostou. Žádost musí obsahovat tyto náležitosti:
a)	jméno a adresu žadatele,
b)	doložení vlastnického či nájemního vztahu žadatele k pozemkům a dřevinám rostoucím mimo les,
c)	specifikaci dřevin rostoucích mimo les, které mají být káceny, zejména jejich druh, počet, velikost plochy keřů včetně situačního zákresu,
d)	udání obvodu kmene stromu ve výšce 130 cm nad zemí,
e)	zdůvodnění žádosti.

Řízení o povolování kácení dřevin

	Řízení, jehož výsledkem je rozhodnutí o povolení kácení dřevin, probíhá v režimu z.č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny (v platném znění - dále jen ”zákon”) a účastníkem tohoto řízení může být i vaše občanské sdružení pokud splňuje podmínky účasti v řízení (viz. úvodní část separátu 2.2 Jak má občanské sdružení postupovat, pokud je správní úřad zcela opomenul jako účastníka řízení + separát 2.4 Účast veřejnosti ve správních řízení str. 3-4) a oznámí ve lhůtě 8 dnů účast v tomto správním řízení.
	Pokud je nařízeno ústní jednání, je orgán ochrany přírody povinen k němu přizvat všechny účastníky řízení, a to nejméně 15 dnů (ve zvláště složitých případech 30 dnů) přede dnem ústního jednání. Zpravidla bývá ústní jednání spojeno s místním ohledáním a na místě je sepsán protokol.
	Jaká procesní práva Vám náleží v tomto správním řízení? Jsou to zejména tato práva:
-	nahlížet do spisu,
-	pořizovat si ze spisu výpisy a pokud je to provozně možné, nechat si zhotovit kopie,
-	navrhovat důkazy a jejich doplnění,
-	klást svědkům a znalcům otázky,
-	vyjádřit se k podkladu a způsobu jeho zjištění a uplatnit své návrhy,
-	právo na doručení písemného vyhotovení rozhodnutí,
-	právo podat odvolání.
Pokud je důvodem ke kácení dřevin nějaká výstavba objektu, jsou součástí dokumentace stavby sadové úpravy. Stavebník se pak velice často podivuje nad tím, že kromě sadových úprav souvisejících přitom s úpravou bezprostředního okolí stavby (jehož vzhled by měl být automaticky jeho zájmem) je na něm požadována ještě jakási náhradní výsadba. Jde o typický příklad uvažování stavebníka, který vůbec nevnímá, že předmětná stavba, v níž on  spatřuje pouze zisk, má většinou trvalé neodstranitelné, z hlediska životního prostředí negativní dopady v dotčeném území a představuje nevratnou ekologickou újmu způsobenou v tomto území. Uložení náhradní výsadby orgánem ochrany přírody je přitom leckdy nepoměrnou a směšnou kompenzací ekologické újmy vzniklé  např. likvidací zelené veřejné plochy - městského parku - a dřevin na ní rostoucích.
POZNÁMKA:   e k o l o g i c k á    ú j m a   je ztráta nebo oslabení přirozených funkcí ekosystémů, vznikajících poškozením jejich složek nebo narušením vnitřních vazeb a procesů v důsledku lidské činnosti (definována v z.č. 17/1992 Sb., o životním prostředí).
Orgán ochrany přírody může v rozhodnutí o povolení kácení dřevin buď uložit žadateli (tomu kdo provádí zásah) přiměřenou náhradní výsadbu (s tím že žadatel zajistí následnou péči o dřeviny, nejvýše však po dobu pěti let) nebo mu uloží povinnost zaplatit odvod do rozpočtu obce (odvod je obec povinna použít na zlepšení životního prostředí obce). Obce vedou přehled pozemků vhodných pro náhradní výsadbu ve svém územním obvodu. Pokud je uložena náhradní výsadba na pozemku, který není ve vlastnictví žadatele, musí být doložen předchozí souhlas vlastníka pozemku, na němž má být náhradní výsadba realizována. Pozemky, rozsah a druh náhradní výsadby, délka následné péče o dřeviny musí být v rozhodnutí náležitě konkretizovány.
Ve vydaném povolení ke kácení dřevin musí orgán ochrany přírody přihlédnout k tomu, že kácení by mělo být provedeno zpravidla v období vegetačního klidu dřevin (zhruba od listopadu do března). Velice často však v praxi dochází k tomu, že orgán ochrany přírody vychází za každou cenu vstříc žadateli, který - jak jinak - ”pospíchá a nemá čas čekat”; období neobdobí, strom či keř plný mízy obsypaný listím a květy má zkrátka smůlu.

 Zkušenosti z řízení před orgány ochrany přírody
	
	Pokud jde o praktické zkušenosti, je nutno zdůraznit opakující se případy, kdy žadatel nepodá kompletní žádost a správnímu orgánu to nevadí. Lze proto doporučit nahlédnutí do správního spisu a překontrolování, zda žádost opravdu obsahuje všechny náležitosti (viz. strana 3 tohoto separátu).
	Dobře si zkontrolujte, kdo vlastně žádost podává. Podle § 8 odst. 3 vyhlášky by to měl být výhradně vlastník pozemku či jeho nájemce se souhlasem vlastníka. Pokud je to jiná osoba, měla by být ve spise plná moc, kterou byla zmocněna vlastníkem nebo nájemcem. Tato plná moc musí být v originále nebo úředně ověřené kopii. A pozor: měla by to být buď všeobecná (generální) plná moc ke všem úkonům v dané věci, nebo speciální plná moc s přesně stanoveným rozsahem zmocnění. Často jde o speciální zmocnění např. inženýringové firmy ”k vyřízení stavebního povolení” – ale výslovné zmocnění k vyřizování kácení dřevin v ní uvedeno není. A to je chyba. 
V praxi najdeme i případ, kdy správní úřad vedl řízení o povolení ke kácení dřevin, aniž by ”žadatel” vůbec podal žádost o povolení ke kácení dřevin. V jiném případě zase byla udělena jiné osobě plná moc k zastupování osobou, která k tomu neměla oprávnění. Za žadatele tak vystupoval subjekt neoprávněný k zastupování (takovou informaci lze ověřit na internetové adrese www.obchodnirejstrik.cz.). 
	Označení dřevin by mělo být v českém jazyce – vedle toho může být uvedeno i latinské označení, ale řízení se vede v češtině a tak musí být žádost vždy v tomto jazyce. 
	Potíže bývají s prokázáním závažného důvodu, který musí být naplněn, aby se kácení mimolesních dřevin mohlo povolit. Je nutno trvat na tom, že pouhý záměr vlastníka stavět na daném místě není žádným závažným důvodem. Ten je možno osvědčit např. pravomocným stavebním povolením, jež dovoluje zhotovit stavbu, s níž se další existence dřevin neslučuje. Může to být i jiné rozhodnutí (povolení hornické činnosti). Praxe tu však není zcela jednotná: některé úřady považují povolení ke kácení za podklad stavebního povolení (prokazuje se tím proveditelnost stavby na daném pozemku), jiné naopak požadují stavební povolení jako průkaz závažného důvodu kácení. Obecně lze  konstatovat, že územní rozhodnutí rozhodně není prostředkem k osvědčení závažného důvodu a že jím není ani funkční využití území v územním plánu.  Musí jít o konkrétní podstatný důvod úředně odsouhlasený tak, že je možno jej bez dalšího provést. 
	Nelze se spokojit s tím, že správní orgán v rozhodnutí stanoví podmínku ”kácení lze provést poté, kdy stavební povolení nabude právní moci”. To neodpovídá zákonu. Nelze předvídat a předjímat budoucí výsledky samostatných správních řízení. A hlavně závažný důvod musí existovat v době vydání rozhodnutí a jeho existence musí být v řízení přesvědčivě prokázána. Zákon neumožňuje vydávat rozhodnutí pro futuro, tedy do budoucna pro případ. že by závažný důvod v budoucnu nastal. Správní orgán musí činit pouze to, co mu zákon ukládá a respektovat meze zákonem dané. Pokud rozhoduje takto, do budoucna, vybočuje zjevně z těchto mezí. Pokud však k tomu dojde, je nutno trvat na tom, že v rozhodnutí musí být podmínka uskutečnit kácení až  po právní moci stavebního povolení.
	Potíže bývají se zdůvodněním kácení i jinak. Často je zřejmé, že žadatel hodlá zlikvidovat dřeviny, protože mu překážejí. Ale zdůvodňuje svou žádost jinak, často dendrologickým posudkem, který byl zpracován žadatelem najatým odborníkem a zpravidla vyzní v tom smyslu, že jde o dřeviny málo hodnotné, napadené chorobou či hnilobou, neperspektivní apod. Ve sporných případech bychom proto měli vyzvat správní orgán, aby opatřil posudek nezávislého experta a na tomto požadavku trvat. Správní úřady se tomu kolikrát brání, často s poukazem, že by nový posudek musely hradit. Dalším důvodem k uplatňování požadavku na vypracování nového posudku může být situace, kdy je nesprávně změřen obvod stromů ve výšce 130 cm nad zemí či je chybně uvedena velikost plochy keřů navržených k likvidaci. Rozměry případně rozsah dřevin určených v posudku k likvidaci bývá v takovém případě uváděn menší než je ve skutečnosti. Tímto způsobem je pak snížena cena a rozsah dřevin uložených v rámci náhradní výsadby.
	Pokud jde o dobu kácení,  uvádí vyhláška formulaci ”zpravidla v období … vegetačního klidu”.  Někdy se určují úřední data tohoto období – např. od 15.11. do 15.4., což není úplně správné, protože zejména doba předjaří je v posledních letech charakterizována téměř letním počasím a v polovině dubna již dávno doba vegetačního klidu u běžných dřevin skončila. Mělo by se vycházet ze spolehlivého zjištění skutečného stavu věci a stanovovat tuto podmínku co nejkonkrétněji a pokud datem, pak spíše s určitou rezervou (např. nejpozději do 15. března). 
	Ona formulace ”zpravidla v období … vegetačního klidu” je někdy správními úřady považována za záminku jejich libovůle a nezávaznosti povolovat kácení jen na dobu vegetačního klidu. Opak je pravdou. pojem ”zpravidla” znamená, že se má kácet v tomto období. Pouze pokud jsou zde podstatné a hodnověrné důvody, je možno pravidlo porušit a povolit kácení i mimo dobu vegetačního klidu. Takové důvody by v řízení měly být přesvědčivě doloženy a projednány. Dost často je příznakem snahy úřadu vyjít žadateli vstříc netermínované (časově neomezené) kácení. 
	Pozor na rozsah kácení. Kácení by mělo odpovídat co do rozsahu  míře i způsobu, jež jsou nezbytné k dosažení deklarovaného účelu. Nemělo by být rozsáhlejší. Pokud zjistíme, že je možno některé dřeviny zachovat, je nutno toto namítat a požadovat, aby v jejich případě nebylo kácení povoleno.
	Rovněž musíme být ostražitější, pokud je žadatelem sama obec či pro obec pracující firma (investorský útvar obce, správce veřejné zeleně apod.). Když obec sama sobě povoluje zásah, může dojít k nikoli nestrannému rozhodování a kolikrát jde i o to, že úředník kácení povolující povolí nikoli nezbytný zásah v zájmu žadatele, kterým je spřátelená firma. Jde přece o to, aby si vydělala… Ostražitost je tu opravdu na místě. Takové barbarské počiny, jako byla částečně provedená ”rekonstrukce” parku na Karlově náměstí v Praze, varují.
	Rovněž je nutno zdůraznit, že zejména v zastavěném území měst má každá i náletová dřevina, i druhově nepůvodní svůj nezanedbatelný význam a hodnotu přírodního prvku tím cennějšího, čím méně takových prvků v urbanizovaném území zbývá. Význam mají i dřeviny starší – někdy jsou obzvláště malebným doplněním svého stanoviště. 
	Ještě je nutno zmínit důležitý styčný bod, kterým je ochrana a kácení mimolesních dřevin ve vztahu ke státní památkové péči tam, kde dřeviny jsou součástí historického parku, zahrady, obory či stromořadí, jež jsou zapsanými kulturními památkami nebo se nacházejí v památkové rezervaci nebo památkové zóně, případně tvoří prostředí památky. V takových případech je velmi vhodné vstoupit do kontaktu s příslušným územním pracovištěm Národního památkového ústavu a požádat o vyjádření odborníka na zeleň, který zpravidla je do takového pracoviště začleněn (k problematice památkové péče blíže v separátu 10.2.)

Odpovědnost na úseku ochrany přírody

A) Ten, kdo bez povolení poškodí nebo pokácí dřevinu rostoucí mimo les (nevztahuje se na případy a) - e) tj. tam, kde není třeba povolení ke kácení dřevin – str. 2, 3 tohoto separátu), se dopouští přestupku na úseku ochrany přírody a vystavuje se riziku, že mu bude orgánem ochrany přírody uložena pokuta do výše 10.000,-Kč (jde-li o fyzickou osobu – ust. § 87 odst. 2 písm. e) zákona) nebo pokuta až do výše 500.000,-Kč za jiný správní delikt (jde-li o právnickou či fyzickou osobu při výkonu podnikatelské činnosti – ust. § 88 odst. 1 písm. c) zákona). Za tyto delikty způsobené na úseku ochrany zvláště chráněných rostlin a živočichů, dřevin a památných stromů lze uložit pokutu až dvojnásobnou, pokud byly spáchány ve zvláště chráněných územích (zvláště chráněné území viz. separát 4.1 Ochrana krajinného rázu).
Správní řízení o pokutách resp. uložení pokut spadá do kompetence pověřených obecních úřadů; na území hlavního města Prahy tuto kompetenci vykonávají orgány městských částí s působností obecních úřadů a pověřených obecních úřadů (jde-li o přestupky podle §§ 87 odst. 1 a 88 odst.1 zákona mimo území národních parků a chráněných krajinných oblastí). V ostatních případech ukládá pokuty Česká inspekce životního prostředí.

B) Ten, kdo poškodí, zničí nebo nedovoleně změní části přírody a krajiny chráněné podle z.č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny (týká se tedy i nepovoleného pokácení dřevin) je povinen navrátit ji do původního stavu, pokud je to možné a účelné. O možnosti a podmínkách uvedení do původního stavu rozhoduje orgán ochrany přírody, kterým je Česká inspekce životního prostředí. Jestliže uvedení do původního stavu není možné a účelné, může orgán ochrany přírody uložit povinnému, aby provedl přiměřená náhradní opatření (ta mají kompenzovat alespoň zčásti následky nedovoleného jednání). Souběžně s tímto opatřením lze na povinném domáhat náhradu škody podle jiných předpisů a není vyloučen ani postih za přestupek nebo protiprávní jednání či trestný čin.

C) Ten, kdo by protiprávně kácel dřeviny, je povinen zaplatit odvod do Státního fondu životního prostředí České republiky (dále jen ”fond”). Správcem fondu je Ministerstvo životního prostředí; v čele Fondu je ředitel, kterého jmenuje a odvolává ministr životního prostředí. Z odvodu resp. pokuty, kterou ukládá orgán správce Fondu a Česká inspekce životního prostředí připadá 50% do rozpočtu obce, v jejímž katastru došlo k porušení předpisů (obec je povinna využít tohoto příjmu k ochraně životního prostředí). Zaplacením odvodu nejsou dotčeny případy uvedené v bodech A) – C) tj. mohou probíhat souběžně, navzájem se nevylučují.

Za jistých okolností může orgán ochrany přírody změnit nebo zrušit jím vydané povolení. A to na základě řízení, které může být zahájeno buď z podnětu samotného úřadu nebo na návrh jakékoliv jiné osoby (kohokoliv). Důvodem pro zahájení takového řízení jsou následující případy:
a)	dojde ke změně skutečností rozhodných pro vydání povolení
b)	vyžadují-li to zájmy přírody a krajiny chráněné tímto zákonem, zejména vznikla-li nebo hrozí-li vážná ekologická újma
c)	oprávněný opětovně nedodržuje podmínky povolení nebo povinnosti stanovené v něm orgánem ochrany přírody
d)	oprávněný nevyužívá bez zvláštního důvodu  povolení po dobu delší dvou let
e) při činnosti vykonávané na základě povolení dochází k porušování ustanovení  
    tohoto  zákona  nebo  k  podstatnému  poškozování jiných oprávněných zájmů 
    v ochraně přírodního prostředí
Z důvodů uvedených v písm. b) nebo e) může změnit či zrušit vydané povolení Ministerstvo životního prostředí.

          _________________________

Další dílčí rozbory právních, praktických a aktuálních otázek mohou následovat.  Pokud  máte o  takovéto další separáty zájem, prosíme, zašlete svůj námět nebo dotaz na adresu: Ateliér pro životní prostředí, Ve svahu č. 1, 147 00 Praha 4 nebo na mail:  atelierzp@volny.cz. 
Pokud máte zájem odebírat tuto ediční řadu separátů, sdělte nám spolehlivý kontakt na vás.
Tyto separáty zveřejňujeme rovněž elektronicky na adrese: atelier.ecn.cz